Home ⇒ 📕Твори з української літератури ⇒ Джеймс Олдрідж Хлопчик з лісового берега
Джеймс Олдрідж Хлопчик з лісового берега
Джеймс Олдрідж
Хлопчик з лісового берега
(Хлопчик з лісового берега – 1)
Переклад з англійської В. Гнатовського
Видавництво ЦК ЛКСМУ “МОЛОДЬ”, Київ, 1974
OCR і редакція Dauphin, 31 жовтня 2004 р.
Вперше цей твір було опубліковано на http://www. ukrcenter. com
Було в мене два заповітних бажання: вбити лисицю і піймати двадцятифунтову муррейську тріску. Дійшло, зрештою, до того, що я більше ні про що не міг і думати. Чому так, важко сказати; може, винен тут був спочатку Том Вудлі. Том Вудлі жив у місті й був багатий, а я жив у лісі й був бідний.
Я жив з батьком, дроворубом, на березі Муррею, за три-чотири милі від міста Сент-Елен, штату Вікторія. І, правду кажучи, я тільки й знав, що свій ліс, а Тому Вудлі все було за іграшку – він і вчився добре, і в спорті був з кращих, і до церкви ходив справно, і вмів робити так, що всі у місті його любили, навіть учителі та поліцейський. Том був усюди перший, я – всюди останній, крім нашого лісового берега. В місті перший-ліпший хлопчисько хоч у чомусь та міг мене обскакати, але варто було цим міським хлопчиськам опинитися за
Ні того, ні іншого мені, що виріс у лісі, ще ніколи не пощастило зробити. Я переловив силу-силенну риби і якось витягнув навіть тріску фунтів, мабуть, на десять, але більша за цю мені не попадалась. Коли бували патрони, я часто стріляв кролів, я, можна сказати, жив з продажу кролячих шкурок; а от підстрелити лисицю мені ще не довелося ні разу.
Я знав, що Тому Вудлі просто пощастило, але від цього було не легше, адже мені тепер і зовсім нічим було крити; от я й перестав бувати у місті, навіть у школу кинув ходити, сидів удома або бродив по березі, твердо поклавши собі не давати приводу до глузувань хлопчакам, які носять черевики, і дорослим з тих, що стоять за прилавками, а також не з’являтися в місті доти, доки не піймаю двадцятифунтову тріску і не вб’ю лисицю.
З лисицею справа була особливо важка, і все ж таки настав день, коли я побачив перед собою лисицю так близько, що, коли б я був трохи старший і дужчий, то міг би вбити її навіть дрючком.
Сталося це випадково. Того дня я зовсім не полював і не вудив, а просто збирав гриби. Вода в річці стояла тоді досить високо, і всі видолинки на Пентал-Айленді перетворилися на маленькі озера і болітця, а сухі пагорки між ними були, наче острівки, де-не-де порослі чагарником. Перебравшись через одне таке озерце, я піднявся на пагорок, на вершині якого ріс самотній широкий кущ. Почав збирати під кущем гриби і раптом бачу: лисиця. Вона почула мене, але тікати їй було нікуди. Води вона боялася ще більше, ніж мене. Вона відступала від мене, а я – від неї. Острівець, на якому ми опинилися з нею, простягався, може, на якихось тридцять квадратних футів, і відстань між мною і лисицею була не більше десяти ярдів. З собою я не мав рушниці, і ми отак з нею стояли: я тут, а вона там, хвіст трубою, зуби вищирені, а сама й не ворухнеться.
Повільно позадкував я у воду. Без рушниці я нічого не міг зробити, а добиратися додому мені було не менше години: спочатку переплисти річку, а потім ще цілу милю йти чагарником. Я був певен, що лисиця все одно нікуди не дінеться. Я знав лисиць і знав, що ця лисиця боїться води й швидше здохне, ніж увійде в неї. Тому я поставив на землю мішок з-під цукру, в який клав гриби, перебрався через воду й щодуху помчав додому.
Вдома у мене висіла двадцятидвохкаліберна рушниця, але я її не захопив з тієї простої причини, що не мав до неї патронів, і тепер, біжучи, я сушив собі голову, де б дістати патрон, тільки один патрон. Я навіть згадав про той патрон, який торік загубив у купі дров. Та хіба його там знайдеш? Я вже пробував разів з двадцять, і. все даремно. Позичити не було в кого, а вдома я вже давно обнишпорив усі шухляди – хоч би один патрон знайшовся де-небудь. Я розумів, що біжу марно, але все-таки біг. Зарослим високою травою берегом я спустився до річки, плигнув у воду, переплив глибоке місце, потім пішов убрід, тоді, пробираючись верболозом, видерся на високий берег і помчав додому.
Вдома я одразу ж кинувся до купи дров і, відсапуючись, почав там нишпорити, розгрібаючи тріски руками й ногами. Знайти цей патрон у купі торішніх трісок і тирси я, певна річ, не зміг і, зневірившись, зайшов до хати. Заглянув у ствол рушниці – порожньо. Я добре знав про це, а все ж надіявся. Але тепер мені лишалося одне. Батька не було вдома – він заготовляв дрова у лісі; я зайшов до нього в кімнату і зняв із стіни батьків дробовик. Він був такий важкий, що я, знімаючи, ледве не випустив його з рук. В магазині лежала обойма з трьома патронами. Рушниця була вичищена, але з неї вже багато років не стріляли. Батько – сам неохоче користувався нею і тримав зарядженою так, про всяк випадок. Я зняв її й виволік надвір. То була найтяжча провина. Мені якнайсуворіше заборонялося торкатися цієї рушниці. Але тепер я не зважав ні на що.
Взявши важкий дробовик на плече, наче колоду, я бігцем кинувся назад. Я вже добре-таки втомився і незабаром змушений був перейти на швидку ходу. Але час від часу я знов пускався риссю і так, то кроком, то бігцем, дістався до річки, перепливаючи яку мало не втопився, бо весь час намагався якомога вище підняти рушницю/ Все одно в мене не вистачало сили держати її над водою, і коли я вибрався на той берег, то побачив, що рушниця мокра.
Від річки до озерця я добирався довго. Мене трусило, дихав я важко; та останню сотню ярдів я все-таки пробіг. Не зводячи очей з острівця, відділеного заводдю ярдів з двадцять п’ять завширшки, я загнав патрон у ствол і рушив уперед по воді – вбивати свою лисицю.
Проте лисиця зникла. Я обламував ногами гілки куща, обшукував його з усіх боків: може, десь є нора, куди вона могла сховатись. Але там нічого не було, нічогісінько. Тільки трохи посліду та пташине перо. Зникла, і край. Як вона опинилася на острівці, це я розумів – дуже просто: поки вона спала на пагорку, вода, очевидно, прорвалася у видолинок і затопила все довкола; але куди вона ділася тепер, цього я зрозуміти не міг, адже води лисиця боялася. Я шукав на сусідніх острівцях, облазив геть усе, навіть у тих місцях, куди вода зовсім не доходила, – марно. Так і довелося мені повертатися додому з грибами та з батьковим дробовиком.
За дробовик мене відшмагали віжками, бо пояснити, навіщо він мені був потрібен, я не міг. Розповідати правду я навіть не пробував – просто вигадав якусь довгу історію про те, як ганявся за кабаном. Батько сказав, що кабани у нас взагалі не водяться, та я й без нього це знав. Словом, мені перепало добряче.
Другого дня я повернувся на те ж саме місце і знову шукав цю лисицю. Наступного дня – знов. Я шукав і шукав, кінець кінцем я вже просто думав, як би мені взагалі знайти будь-яку лисицю, але для мене це завжди була та сама лисиця. Патронів я не мав, але шукав і чатував далі. Потім якось уночі, лежачи в постелі, я з годину проплакав від того, що все це так важко і так загадково, а ранком узявся за вудки – ловити двадцятифунтову тріску.
На річці Малий Муррей є кілька таких місць, де особливо добре ловиться тріска, і всі вони були мені відомі. Найкраще місце – біля хати старого Роя Кармайкла. Рой спорудив собі хату з парового котла. Перед хатою, з боку річки, стояла хвіртка, що її у свій час він приволік з якогось старого церковного двору, хоч на паркан не було й натяку. Хвіртка була з клямкою, на якій значилось: “Вдома”, “Немає вдома”. Коли Рой ішов кудись чи повертався, він завжди відповідно повертав клямку. Він зробив на березі східці до самої води і завжди – взимку, коли вода прибувала, і влітку, коли річка міліла, – відзначав на них рівень води залізним кілочком. До цього кілочка я примостив свою вудку, і саме тоді, коли я чіпляв на гачок беззубку, старий Рой власною персоною спустився до річки по воду.
– Чому ти не ловиш на черв’яка? – запитав він.
– Я вже, напевно, у наших місцях всіх черв’яків перевів, – відповів я йому.
![1 Star 1 Star](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![2 Stars 2 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![3 Stars 3 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![4 Stars 4 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_half.gif)
![5 Stars 5 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_off.gif)
Схожі твори:
- Джеймс Олдрідж Перемога хлопчика з лісового берега Джеймс Олдрідж Перемога хлопчика з лісового берега (Хлопчик з лісового берега – 2) Переклад з англійської В. Гнатовського Видавництво ЦК ЛКСМУ “МОЛОДЬ”, Київ, 1974 OCR і редакція Dauphin, 31 жовтня 2004 р. Вперше цей твір було опубліковано на http://www. ukrcenter. com Бідний Том спав у своєму брудному дров’яному візку, а...
- Джеймс Олдрідж Акуляча клітка Джеймс Олдрідж Акуляча клітка (Останній дюйм – 2) Переклад з англійської В. Гнатовського Видавництво ЦК ЛКСМУ “МОЛОДЬ”, Київ, 1974 OCR і редакція Dauphin, 31 жовтня 2004 р. Вперше цей твір було опубліковано на http://www. ukrcenter. com Втратити руку чи ногу – значить мигцем заглянути у вічі смерті. Уявіть собі, що...
- ОЛДРІДЖ, Джеймс (нар. 1918) ОЛДРІДЖ, Джеймс (Aldridge, James – нар. 10.07.1918. Вайт-Гілс, Австралія) – англійський письменник. Син літературного працівника (батько майбутнього письменника редагував місцеву газету), Олдрідж здобув добру освіту: навчався спочатку в коледжі у Мельбурні, потім у Лондонському університеті. Живе і працює в Англії. Літературну діяльність Олдрідж розпочав з журналістики. У 1939...
- ОСТАННІЙ ДЮЙМ – ДЖЕЙМС ОЛДРІДЖ (нар. у 1918 р.) КРАСА ЧИСТИХ ЛЮДСЬКИХ ВЗАЄМИН ДЖЕЙМС ОЛДРІДЖ (нар. у 1918 р.) ОСТАННІЙ ДЮЙМ – Яким є ставлення героя до своєї професії? – Що усвідомив у свої 43 роки герой? – Як Бен розумів психологічний стан сина? Добре, коли після двадцяти років роботи льотчиком ти і в сорок ще відчуваєш задоволення від...
- Джеймс Олдрідж Ю. Янковський. Передмова до збірки творів Джеймс Олдрідж Ю. Янковський. Передмова до збірки творів Видавництво ЦК ЛКСМУ “МОЛОДЬ”, Київ, 1974 OCR і редакція Dauphin, 31 жовтня 2004 р. Вперше цей твір було опубліковано на http://www. ukrcenter. com Ім’я сучасного англійського письменника Джеймса Олдріджа здобуло широке визнання. Вже перші його романи – “Справа честі” та “Морський орел”,...
- Олдрідж Джеймс Останній дюйм (більш детальна версія) (скорочено) Переказ: Хлопчик Деві разом зі своїм батьком Беном, у минулому льотчиком, на маленькому літаку приземлилися на пустельному єгипетському березі. Батько, втративши роботу в нафтовій компанії, вимушений заробляти на небезпечних зйомках акул під водою. Приземлюючи на березі літак, батько відкривав синові секрети пілотажу. Йому недоставало терпіння, щоб розважливо пояснювати синові ази...
- Олдрідж Джеймс Останній дюйм (скорочено) У свої сорок три роки Бен був досвідченим льотчиком, але польоти і досі приносили йому задоволення. На жаль, з цим було покінчено: після сорока про справжню льотну роботу належало забути. До того ж у нього не склалися стосунки з дружиною, а десятирічний син Деві був чужим і незрозумілим обом батькам....
- Останній дюйм (1957) – Джеймс ОЛДРІДЖ нар. 1918 – ДУХОВНЕ ВИПРОБУВАННЯ ЛЮДИНИ Останній дюйм, який розділяє всіх і все, нелегко подолати, якщо не бути майстром своєї справи. Джеймс Олдрідж Сторінки життя і творчості Англійський письменник Джеймс Олдрідж створював книжки про сильних духом людей мужніх професій – пілотів, спортсменів і вояків. Він і сам був схожий на них: майстерно керував літаком, пірнав з...
- Джеймс Олдрідж (народ. 1918). “Останній дюйм”. Своєрідність вирішення проблеми батьків і дітей. Формування характеру Деві за надзвичайних обставин УСІ УРОКИ ЗАРУБІЖНОЇ ЛІТЕРАТУРИ 7 КЛАС II семестр КРАСА ЧИСТИХ ЛЮДСЬКИХ ВЗАЄМИН УРОК 53 Тема. Джеймс Олдрідж (народ. 1918). “Останній дюйм”. Своєрідність вирішення проблеми батьків і дітей. Формування характеру Деві за надзвичайних обставин Мета: ознайомити зі змістом оповідання; навчити визначати ключові епізоди, формулювати основну думку твору; навчати визначати проблему твору...
- А. С. Пушкін на Кавказі: Бачив я берега Кубані На частку поета випало завдання величезної культурно-історичної важливості, здавалося б, непосильної для однієї людини, але гігант Пушкін із цим завданням упорався блискуче, тому що творчий шлях його був стрімкий і плідний. Перший вірш Пушкіна з’явилося в пресі, коли поетові здійснилося 15 років, а у віці 37 років його вже не...
- Революція у Франції й книга Герцена “З того берега” Наступили червневі дні. “А врочисто почалися вони,- писав Герцен у книзі “З того берега” (опублікована німецькою мовою в 1850 році, на російському – у Лондоні, в 1855-м). – Двадцять третього числа, години в чотири перед обідом, ішов я берегом Сени… крамниці защіпалися, колони Національної гвардії з лиховісними особами йшли по...
- “Лист до героя повісті Я. Стельмаха “Митькозавр із Юрківки або Химера лісового озера” Головними прикметами художніх дитячих творів відомого українського письменника Ярослава Стельмаха є тонкий гумор, інтригуючий сюжет та яскраві образі маленьких героїв. Одним із таких творів письменника є повість “Митькозавр із Юрківки або Химера лісового озера”. У цьому творі автор змалював звичайних школярів Митька та Сергія, які на літні канікули відправилися до...
- Глібов Леонід Іванович Тінь і Хлопчик Раз на лужку проворний Хлопчик грався, Побачив Тінь свою і засміявся; “От зараз,- каже,- я її вловлю, На шапку наступлю, Незчується і не вгадає…” І, як метелик, Хлопчик полетів, А Тінь попереду, неначе утікає, Щоб не вловив. Женеться Хлопчик дужче, прудче, А Тінь ще лучче,- Ніяк не дожене, Бо, сказано,...
- Глібов Леонід Іванович Жвавий Хлопчик Був собі Хлопчик дуже жвавий, Моторний і цікавий: До всього придивлявсь І пильно прислухавсь; Що між собою скажуть люде – Почує, довго не забуде. Наслухавсь він, що дуже довгий світ, Куди не глянь – все світ, ні тину, ні воріт. От, як діждали літа, Придумав він побачить того світа І...
- Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки Я. Стельмах Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки Розділ І Зоологія і комахи. “Відпустіть нас до бабусі” Коли ми склали іспити і п’ятий рік навчання нарешті скінчився, на збори, присвячені цій знаменній події, прийшла і вчителька ботаніки Ірина Семенівна. – Любі дітки! – вона завжди казала “дітки” чи “діточки”. – Ви...
- “Чим мене приваблює твір Ярослава Стельмаха “Химера лісового озера” Будь-який твір може чимось привернути і зацікавити читача. Але особисто я завжди захоплювався сюжетом. Саме завдяки цікавому сюжету будь-яку книжку можна прочитати в найкоротші терміни. При читанні, якщо оповідання дійсно зацікавлює, завжди не хочеться завершувати, а потім завжди хочеться скоріше повернутися до чтива, щоб дізнатися, що ж відбудеться далі. Зазвичай...
- Скорочено “Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки” Стельмаха Зоологія і комахи. “Відпустіть пас до бабусі” Коли ми склали іспити і п’ятий рік навчання нарешті скінчився, па збори, присвячені цій знаменній події, прийшла і вчителька ботаніки Ірина Семенівна. – Любі дітки! – вона завжди казала “дітки” чи “діточки”. – Ви вже учні шостого класу, з чим я вас вітаю...
- Хлопчик-Фігурка, який задоволений собою І. Калинець Хлопчик-Фігурка, який задоволений собою Трохи казка Пізньої осені Ганнуся поверталася додому трамваєм. На запотілих вікнах дівчинка намалювала фігурку людини в окулярах: вийшов Хлопчик-Фігурка. Виходячи з трамвая, Ганнуся почула, як її попросили подати руку, озирнувшись, побачила, що Хлопчик-Фігурка (Ха-еФ) стоїть поруч. Дівчинка посадила Ха-еФа у ранець, в альбом. “Яка дивна пригода...
- ХЛОПЧИК-3ІРКА – ОСКАР УАЙЛЬД РОЗДІЛ І КАЗКИ НАРОДІВ СВІТУ ОСКАР УАЙЛЬД ХЛОПЧИК-3ІРКА Історія створення Ця казка була вміщена автором у збірку “Гранатовий будиночок” (англ. “А House of Pomegranates”) (1891). Чому саме гранатовий? У такій країні, як Ірландія, напрочуд потужними с традиції християнства, а гранат (дерево та його плоди) – це один із традиційних символів...
- Опис зовнішності людини. Хлопчик Не знаю, чому цей хлопчик залучив до себе мій погляд. По-дитячому всміхнена особа, а в ясних очах безмірна цікавість, що готова вирватися десятками несподіваних питань. Відстовбурчені вуха й трошки розкрите рот. Хлопчик як хлопчик. Тільки в ту хвилину, коли радісна посмішка на його блідій особі зникала, в очах з’являлося строге,...