В драматичному етюді “Йоганна, жінка Хусова”, розкривається важка трагедія жінки
В одноактному драматичному етюді “Йоганна, жінка Хусова”, написаному 3 червня 1909 року, розкривається важка й безвихідна трагедія жінки, яка цілком віддалася новій, світлій ідеї, але після поразки свого вчителя не змогла боротися за неї. Відбиток чорної реакції, що панувала в країні в часи написання твору, лежить на драмі.
Дія відбувається в Галілеї, в будинку Хуси, за часів євангельських, тобто в першому сторіччі нашої ери. В центрі драматичного етюда – йоганна, що пішла до Христа, і її чоловік Хуса.
Хусі не зрозуміти мотивів, які
Віддана всією душею новій ідеї, Йоганна, однак, не здатна за неї боротися. Як відзначив М. Драй-Хмара, Йоганна “не може довести почуття до розуму, усвідомити ту нову релігію, яку вона прийняла серцем. Йоганна – символ жінки-рабині з трагічною душею, що йде до визволення, але ще не осягла його і спинилася напівдорозі. Такі люди звичайно попадають ще в гірше рабство, ніж те, в якому вони були раніш” ‘. Після смерті учителя Йоганна не знає, що робити. її охоплює безнадія. Вона повертається в чужий для неї дім Хуси, в “зрадливий світ”. Поетеса не приховує того, що християнське вчення несло з собою аскетичне відмовлення від людських пристрастей, несло з собою упокореність, яка й характеризує всю поведінку Йоганни – і перед учителем, і в час її повороту до Хусиного дому.
Скільки довелося зазнати йоганні образ у цьому домі! її звинувачено в розпусті, у подружній зраді, її примушують слугувати зажерливій і ненависній римській матроні, підмальовуватися і вбиратися згідно з римськими звичаями. Більше того, вона повинна одягти вбрання, справлене Хусою своїй коханці, рабині Сабіні. Йоганна мусить коритися свекрусі, яка її ненавидить. Нарешті, драматичний етюд закінчується принизливою і обурливою для Йоганни сценою, у якій Хуса наказує їй бути особливо привітною до знатного римлянина Публія, від якого залежить призначення Хуси на вигідну посаду. Залишившись одна, йоганна з благанням звертається ДО свого розп’ятого вчителя:
Ой, господи! чи довго сеї муки?
Учителю! На що мене покинув?..
Коли ж те царство боже? Де ж ВОНО?..
Чи доживе моя луша до НЬОГО?”
У цьому звертанні, у цьому зойку змученої душі чується порив до світлого життя, жадібне прагнення людей, скованих жорстокою реакцією, побачити щасливий день волі.
У творі привертає увагу образ рабині – самаритянки Сабі-ни. І своїми прагненнями, і мовою вона нагадує Служебку з “Осінньої казки”. Але це вже не та простакувата служниця, яка поралася біля свиней і бажала породичатися з “благородним” лицарем. Сабіна – розумна й хитра жінка. Вона змушена стати коханкою Хуси, але використовує своє становище, щоб зробитись господинею в його домі, повновладною дружиною Хуси. її вже не задовольнить роль няньки королевича, про яку мріє Служебка. Сабіна хитріша й розумніша за Хусу. Ставши його дружиною, вона б усе прибрала до своїх рук і керувала б самим Хусою.
Інший тип показано в образі старої матері Хуси – Мелхоли. Бундючна й деспотична, по-старосвітськи настроєна, Мелхола була лихою свекрухою для Йоганни. Однак, коли мова зайшла про зречення від свого імені, від галілеянських звичаїв, вона спочатку рішуче виступає проти цього:
Викриваючи лицемірство й експлуататорську, деспотичну сутність християнської релігії взагалі і церковної ієрархії зокрема, починаючи з диякона і кінчаючи не тільки єпіскопатом, але й самим “учителем” Христом, Леся Українка із співчуттям ставилася до народних мас, які піднялися на пошуки кращого життя.
Христос, про якого в кількох місцях драми йде мова, не виступає безпосередньо як дійова особа. Більше того, він ніде не висвітлюється, як пророк, месія. Як відзначає римська матрона Марція, навколо нього гуртувався лише простолюд. Леся Українка розповідає про Христа в реалістичному плані, як про теслю, просту, смертну людину. Тут же вона побічними засобами, головним чином самим образом Йогаїши, засуджує у його вченні аскетизм, а особливо – проповідь покори, яка робить людину нездатною до боротьби, йоганна стає жертвою не тільки Хуси, але й жертвою Христової теорії непротивлення, теорії покірності. Виходячи саме з цього, Леся Українка писала до А. Кримського: “Можете бути певні, що моя душа ніколи не жила “в домі Хусовім”, інакше вона б давно вмерла” ‘.
Драматичний етюд “Йоганна, жінка Хусова” написаний, здавалось би, виключно на родинну тему. Але в ньому через психологію і поведінку героїв розкривається правдива картина Галілеї в першому сторіччі нашої ери. Одночасно на всьому творі лежить відбиток подій і умов життя в царській Росії періоду реакції.
Звичайно, було б глибоко помилково проводити прямі аналогії і порівняння між стародавніми героями і подіями сучасного життя. Твори Лесі Українки, написані на історичні теми, історично вірогідні і мають стосунок до сучасності в тому розумінні, що поетеса в добре відомій їй історії багатьох народів і епох вибирала моменти й ситуації, якоюсь мірою співзвучні її часові. Хуса і Сабіна – це “герої дня” післяреволюційних років.
Багато деталей у творі було підказано поетесі її життям у Грузії. Тут і безправне становище жінки покірної раби чоловіка, і сам образ Хуси, типовий для української дійсності, але не менш типовий і для Кавказу. Образ Хуси викликав в нашій пам’яті яскраві приклади, коли національна буржуазія пригноблених царатом народів запобігливо плазувала перед царськими можновладними урядовцями, перефарбовувалася у вірнопідданські кольори з єдиною метою – дістати більше прав на панування і експлуатацію в “своїй” країні.
![1 Star 1 Star](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![2 Stars 2 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![3 Stars 3 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![4 Stars 4 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_off.gif)
![5 Stars 5 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_off.gif)
Схожі твори:
- “Йоганна, жінка Хусова” свідчення зрослої драматургічної майстерності Лесі Українки Продумана композиція, відсутність жодного невмотивованого, нелогічного вчинку, уміння надати слову найточнішого значення, уміння багато сказати одним словом, вжитим принагідно, розкрити персонаж у всій різноманітності його рис,- все це говорить про високу майстерність Лесі Українки – драматурга. З кількох перших реплік читач вже уявляє собі характер Хуси, його звички. Він бачить...
- Трагедія жінки у романі Л. М. Толстого “Анна Кареніна” У статті “Жіноча неволя в руських піснях народних” великий український письменник і громадський діяч І. Я. Франко писав: “Заборонена любов найсильніша… Для жінки все міститься в тій любові, поза нею вона нічого не бачить: ні дому, ні мужа, ні про чого світу. Задля своєї любові вона рішається на найбільшу жертву,...
- Трагедія української жінки (За поемою Т. Шевченка “Катерина”) Найпринизливішим твором про долю жінки є поема Великого Кобзаря “Катерина”. Доля збезчещеної дівчини, яку зобразив Т. Г. Шевченко, була типовою для тих часів. Поета, який сам вийшов з низів суспільства, дуже хвилювала трагічна доля української жінки: Кохайтеся, чорнобриві, Та не з москалями, Бо москалі – чужі люди, Роблять лихо з...
- Трагедія жінки (за романом П. Мирного “Хіба ревуть воли, як ясла повні?”) Образ жінки, як відомо, є в центрі більшості творів української літератури, бо саме її становище найточніше характеризує суспільство. Письменники XIX століття розповіли про численні трагедії дівчат, жінок-матерів, принижених панами-кріпосниками, москалями-офіцерами, сільськими багатіями-куркулями. Т. Шевченко і Марко Вовчок, І. Нечуй-Левицький і П. Грабовський створили образи страдниць, до ряду яких слід додати...
- “Риси характеру балади “Вільшаний король” Йоганна Вольфганга Гете” Всі ми є дітьми природи. Особливо добре знають і відчувають природу, її життя і таємниці люди з творчим характером. Доказом цього можуть служити багато творів різних письменників і поетів, зокрема твори Йоганна Вольфганга Гете. Він один з тих поетів, який умів бачити і розуміти природу, а для цього розуміння потрібно...
- Бій добра і зла у трагедії Йоганна Вольфганга Гете “Фауст” Великий німецький письменник Йоганн Вольфганг Гете написав трагедію “Фауст”, над якою працював понад 60 років. Образ великого шукача істини хвилював його все життя. У трагедії він показав двобій добра і зла як рушійну силу розвитку, змін, динаміки буття. У пролозі автор ставить питання: що є Людина в цьому величному, гармонійному...
- Двобій добра і зла у трагедії Йоганна Вольфганга Гете “Фауст” Двобій добра і зла у трагедії Йоганна Вольфганга Гете “Фауст” Великий німецький письменник Йоганн Вольфганг Гете написав трагедію “Фауст”, над якою працював понад 60 років. Образ великого шукача істини хвилював його все життя. У трагедії він показав двобій добра і зла як рушійну силу розвитку, змін, динаміки буття. У пролозі...
- Про почуття, і не тільки про це (за творами Йоганна Вольфганга Гете “Фауст’ і Тараса Шевченка “Катерина”) Про почуття, і не тільки про це (за творами Йоганна Вольфганга Гете “Фауст” і Тараса Шевченка “Катерина”) Вічні теми кохання і зради знайшли своє втілення в багатьох творах світової літератури, бо таким є життя у його найрізноманітніших проявах. Бо Добро і Зло теж живуть поряд, і кожній людині Бог надав...
- “Я тої сили частка, що робить лиш добро, бажаючи лиш злого” (образ Мефістофеля в трагедії Йоганна Вольфганга Гете “Фауст”) “Я тої сили частка, що робить лиш добро, бажаючи лиш злого” (образ Мефістофеля в трагедії Йоганна Вольфганга Гете “Фауст”) Людство завжди намагалося зрозуміти навколишній світ, пояснити природні явища і сутність буття. Достатньо згадати біблійну оповідь про Єву, яка скуштувала яблука з дерева пізнання, праці алхіміків епохи Відродження, спрямовані на винахід...
- Перший раз у драматичному театрі Кожний з нас був у театрі: ляльковому, драматичному або оперному. Спочатку – у ляльковому, тому що в дитинстві все ляльки – твої друзі, їх сприймаєш як теперішніх. Казка здається життям, звірі вміють розмовляти, а чарівні предмети існують насправді. Потім – у драматичному, де в дитячих спектаклях грали вже люди, а...
- Важка правда про війну (В. Биків “Знак лиха”) Тема Великої Вітчизняної війни стала на довгі роки однієї з головних тем літіратури XX століття. Причин тому багато. Це й неминуще усвідомлення тих нічим непоправних втрат, які принесла війна, і гострота моральних колізій, які можливі лише в екстремальній ситуації, і те, що з радянської літератури надовго було вигнано всяке правдиве...
- Драма особистості в драматичному добутку Розкриваючи, у міру своєї реалістичної тверезості, неминучість відступів від цієї гармонії, з якими ми зіштовхуємося в реальній історії, мистецтво залишається формою твердження естетического ідеалу, “нагадуванням” про нього, стимулом до його здійснення, осмислюючи ці відступи – там, де вони дійсно історично неминучі,- як драматичну необхідність З’єднуючи, у такий спосіб реальне й...
- Образ російської жінки в поезії Н. А. Некрасова (по поемі “Російські жінки”) Поема “Російські жінки” вражає читача оповіданням про мужність, шляхетність і силу духу дружин декабристів. Поема написана такою мовою, що викликає в душі читача найсильніший емоційний відгук. Перша частина поеми оповідає про княгиню Трубецької, друга – про княгиню Волконської. Вони залишають звичне життя, своїх рідних і друзів заради далекої й страхаючої...
- Справжній конфлікт у драматичному добутку Іноді мотиви подібних тверджень є результатом гіпнозу величезних успіхів науки й техніки XX століття, що поширюють свій вплив на всі області життя. Безперечно, наприклад, що технічні досягнення створюють нові можливості художнього освоєння миру й накладають свою печатку на психологічний вигляд сучасної людини; що розвиток науки, а разом з нею й...
- Недавно я побував на постановці “Безприданниці” у Драматичному театрі Перед постановкою п’єси автор кілька разів читав її в московських літературних і артистичних колах. І, як пише сам Островський, “все единогласно визнали “Безприданницю” кращим із всіх” його “добутків”. Її перша постановка відбулася на сцені Малого театру. Однак спочатку її сценічне втілення не викликало таких захватів широкої публіки. Ішли роки, і...
- Образ виборного також розкривається засобами реалістичної типізації Терпилисі й Наталці, любить пожартувати. Проте справді він інший. Микола слушно викриває його хитрість, удавану доброту. Діла виборного розходяться з його словами. Це передусім виявляється в його ставленні до Наталки, яка розуміє, що Макогоненко “до всей біди привідця”. Він наговорює Терпилисі й Наталці на Петра, хоч нічого про нього не...
- Переказ – ВАЖКА ПРАЦЯ Прийшло Миколі на думку спробувати зробити лука, сагайдака та стріли. В уяві бачив уже наш козак, як впольовує птахів та іншу звірину. Врадуваний щасливою думкою, побіг, незважаючи на зливу, шукати твердого та гнучкого дерева. А коли пощастило йому підшукати такого дерева, набрав, скільки міг донести, повернувся в печеру й зараз...
- “Війна – це дуже важка робота” У світі існує багато різних робіт і професій. Одні з них більш складні, інші менш складні. Але, напевно, найнебезпечнішою, а тому й важкою роботою з існуючих, є військова справа. У той час як звичайні працівники на звичайних роботах ризикують лише власним часом, силами, які рано чи пізно відновляться, і в...
- Визначте основну ідею “Слова про Ігорів похід” і те, за допомогою яких образів вона розкривається у творі Найвизначнішою пам’яткою давньоруської літератури є “Слово про похід Ігорів”. В основу сюжету цього твору покладено події невдало завершеного походу новгород-сіверського князя Ігоря Святославича з його братом Всеволодом, сином Володимиром і племінником Святославом на кочівників-половців. Похід відбувся навесні 1185 року. Розвідники, які були вислані вперед, сповістили, що становище для руського війська...
- Важка доля дітей сільської бідноти (За оповіданням А. Тесленка “Школяр”) Миколка, син Прокопа, був дитиною слухняною, сумирною та соромливою. “Та ще ж такий чорнобривенький, білолиценький, носок невеличкий, щічки круглесенькі, ще й чубок кучерявий”. А ще дуже подобалося Миколці вчитися: “Страх яке до книжки було: чита, одно чита, а особливо як на урок загадають щось таке – чи про луку, чи...