Home ⇒ 📕Твори з української літератури ⇒ Бруно Ферреро Спів польового цвіркуна
Бруно Ферреро Спів польового цвіркуна
Бруно Ферреро
Спів польового цвіркуна
Переклад за виданням: Bruno Ferro. Spiev swierszcza polnego.
Krotkie opomiadania dla ducha. Wydawnictwo
Salezjanskie. Warszava, 1995.
ПОЛЬОВИЙ ЦВІРКУН I МОНЕТА
Один мудрий індус мав приятеля. Приятель жив у Мілані. Вони познайомилися в Індії, коли італієць приїздив туди зі своєю сім’єю. Індус провадив екскурсії для італійців, відкриваючи їм найхарактерніші закутки своєї вітчизни.
Міланець заприязнився з індусом і на знак вдячності запросив того до свого міста. Індус довго не міг відважитися на таку далеку подорож, але врешті-решт
Наступного дня міланець та індус разом прогулювалися по центру міста. Смаглявий чорнобородий індус, із жовтим тюрбаном на голові, притягував зацікавлені погляди перехожих. А міланцеві лестило, що має такого екзотичного приятеля.
У якийсь момент, на площі святого Вавила, індус затримався і спитав:
– Чи чуєш те, що я зараз чую? Міланець, трохи здивований, нагострив слух, але змушений був відповісти, що чує шум міста.
– Тут поблизенько співає цвіркун, – запевнив індус.
– Де там, тобі
– Мені не здалося. Я справді чую цвіркуна, – наполягав індус і взявся перевертати листя. Поруч росло кілька тоненьких деревець. За якусь хвилину він показав маленького співака. Цвіркун, незадоволений, що його концерт перервали, намагався від них сховатися.
– Ну то що, бачиш цвіркуна? – поспитав індус.
– Справді, – визнав міланець. – Ви, індуси, маєте дуже гострий слух, не те що ми, білі…
– Ти помиляєшся, – усміхнувся мудрий індус. – Ось поглянь…
3 цими словами він витягнув з кишені дрібну монетку і кинув її на хідник. Тієї ж миті чотири
Чи п’ять осіб обернулися і подивилися у той бік.
– Ну як, бачив? – спитав індус. – Супроти цвіркунової пісні дзенькіт монетки прозвучав зовсім тихо. А стільки білих його почуло.
Ці коротенькі історії, що оповідаю тобі, схожі на спів цвіркуна у місті. Хочу попросити тебе, аби ти бодай на хвильку прислухався до голосів, на які ми всі перестали звертати увагу. Це ті голоси і ті пісні, що звучать у нас самих та співають нам про блакитне небо і про чисте повітря, про сни і про те, як б’ється серце, про потребу у близькій людині, про спільний плач і сміх, про взаємний потиск рук, про дивовижну любов і доброту Бога, який прийшов у світ і просить, аби ми дозволили Йому спасти нас.
В одній із єврейських бувальщин оповідається про мудрого богобоязливого рабина. Одного вечора, провівши цілий день за книгою пророцтв, рабин вирішив вийти надвір, аби трохи прогулятися.
Він ішов собі поволі по бічній дорозі і невдовзі побачив сторожа, який довгими розміреними кроками походжав туди й сюди перед огорожею, за якою було видно багате обійстя.
– Задля кого так ходиш? – поспитав зацікавлено рабин.
Вартівник назвав імення свого пана. Потому спитав:
– А задля кого ходиш ти?
Це питання глибоко запало у серце рабина.
А ти, задля кого мандруєш? До кого скеровані всі кроки і турботи твого дня? Заради кого живеш?
Жити можна лише для когось. Сьогодні з кожним кроком повторюй Його ім’я. Переконаєшся-бо, що ніколи досі тобі не було так легко жити, як цього дня.
ПРОФЕСОР І ПЕРЕВІЗНИК
Один відомий професор університету, якого мали представити до Нобелівської премії, вибрався на озеро.
Він попросив перевізника, аби той повозив його по озеру на своєму човні. Добродій погодився. Коли відплили вже доволі далеко від берега, професор узявся допитуватись.
– Чи ти знаєш історію?
– Ні!
– Що ж, вважай, чверть твого життя пропала намарне. А знаєш астрономію?
– Ні.
– Ну то дві чверті твого життя втрачено. А може, знаєш філософію?
– Та ні.
– Тоді ти змарнував три чверті свого життя.
Зненацька здійнялася шалена буря. Човник посеред озера гойдало, немов горіхову шкаралупку. Перевізник, намагаючись перекричати завивання вітру, запитав професора:
– Пане професоре, а Ви вмієте плавати?
– Ні, – відповів професор.
– То, вважайте, ціле ваше життя втрачене…
Є дуже багато різних шляхів, часто надзвичайно гарних і привабливих, які провадять до смерти. Дорога життя – одна-єдина. Це Божа дорога. Ніколи не губи того, що справді найважливіше.
КОМАРІ
Молода мама, озброєна мухобійкою, намагалася вбити великого комара, що літав по хаті.
Маленький Олесь, якому щойно виповнилося три рочки і шість місяців, побачивши це, схопив маму за спідницю і загукав щосили:
– Хай живе! Не вбивай його!
– Чому? Він тебе вкусить.
– Але він складає нам товариство!
Найбільший діамант світу був спотворений подряпиною, тому вирішили подрібнити його для промислових потреб. Але тут за камінь узявся один майстер-різьбар. Довго й терпеливо він вирізьблював з діаманту чудову ружу. I тепер усі висловлюють своє захоплення, коли бачать ту камінну квітку.
У житті повно всіляких несподіванок. Трапляються дні добрі і погані. Існують проблеми і різні біди, що приносять нам страждання. Але вони визволяють з полону нашу чуйність. I часто змушують нас витянути на світ Божий найліпшу частинку нашого “я”.
ЖЕРТВА
В одній африканській церкві, під час збору пожертв, служки ходили поміж лавами з великим кошиком з лози, схожим на ті, що служать для збору маніоку.
Хлопчина, який сидів в останньому ряді, не зводив зосередженого погляду з кошика, що переходив по рядах. Він тяжко зітхнув, бо не мав нічого, щоб пожертвувати Господеві.
Коли кошик дійшов до нього, хлопчина, на здивування усіх вірних, раптом усівся в ньому зі словами:
– Єдине, що маю, віддаю Богові.
Тож благаю вас, брати, на милість Божу, віддати тіла ваші як жертву живу, святу, приємну Богові: богослужбу від вас розумну.
(Послання ап. Павла до римлян, 12, 1)
ГОСТИНА У ЗАМКУ
Село, що розташувалося біля замку, розбудив голос каштелянового посланця, який зачитував на площі оголошення свого пана.
“Наш улюблений господар запрошує усіх своїх добрих і вірних підданих взяти участь у гостині, яку він влаштовує з нагоди своїх уродин. На кожного чекатиме приємна несподіванка. Однак господар просить про невеличку послугу: ті, котрі ітимуть на гостину, нехай принесуть зі собою трохи води, аби поповнити запаси замку, що вже ось-ось вичерпуються…”
Посланець кілька разів повторив це оголошення, відтак розвернувся й у супроводі сторожі рушив назад до замку.
У селі всіляко обговорювали запросини.
– О, той визискувач! Та ж має стількох слуг – хіба не можуть наповнити резервуар?.. Занесу склянку води – і доста!
– Та ні! Прецінь він завше був добрий і щедрий! Занесу йому барильце.
– А я… хіба наперсток!
– А я цілу бочку!
Зраненька, у день, коли мала відбутися гостина, можна було спостерігати дивну валку, що прямувала до замку. Дехто пхав перед собою величезні бочки, деякі, важко сапаючи від натуги, несли в руках великі відра, наповнені по вінця водою. Інші, беручи на кпини своїх супутників у дорозі, несли невеличкі карафки або й маленькі склянки на таці. Нарешті валка досягла подвір’я замку. Всі повиливали воду до величезного резервуару, відтак поставили кожен свою посудину збоку і рушили до бенкетної зали.
Смаковиті страви й напої, танці і співи безнастанно змінювали одне одне. Нарешті, надвечір, господар замку гречно подякував усім за те, що прийняли його запросини, і віддалився у свої покої.
– А обіцяна несподіванка? – стали невдоволено і розчаровано ремствувати деякі із запрошених. Інші були сповнені радості:
– Наш господар влаштував для нас чудову гостину! – говорили між собою.
Відтак усі, перш ніж рушити додому, пішли за своїми посудинами. В одній хвилині звідтам залунали вигуки: то радості, то розпачу, то злости.
Кожна посудина була по вінця наповнена золотими монетами!
“Ох! Якби ж то я приніс більше води…”
Дайте, то й вам дасться: міру добру, натоптану, потрясену, переповнену дадуть вам. Якою бо мірою ви міряєте, такою й вам відміряють.
(Євангеліє від Луки, 6, 38)
ТРИ ЛЮЛЬКИ
Один старий мудрий індіанський вождь дав таку пораду надто гарячим молодим воїнам свого племені.
– Коли ти розгнівався на когось, хто, зрештою, завдав тобі смертельної образи, і присягаєшся його вбити, аби кров’ю змити ганьбу, то перш ніж це зробити, набий тютюном люльку і викури її.
Як скінчиш першу люльку, тобі напевно спаде на гадку, що смерть таки занадто суворе покарання за вчинене. Приймеш тоді рішенець, що досить буде й доброго кийка.
Та перш ніж ухопитися за палицю, набий другу люльку і викури її до кінця. Тоді напевно подумаєш, що міцна й соковита лайка цілком може замінити кийок.
Проте коли вже будеш готовий піти й вилаяти свого кривдника, сядь і набий третю люльку. Викури її. Коли ж так учиниш, то у тебе хіба з’явиться бажання помиритися з тією людиною.
![1 Star 1 Star](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![2 Stars 2 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![3 Stars 3 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![4 Stars 4 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![5 Stars 5 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
Схожі твори:
- Бруно Ферреро Троянда також важлива: Короткі історії для душі Бруно Ферреро Троянда також важлива: Короткі історії для душі ТРОЯНДА Німецький поет Рільке якийсь час жив у Парижі. Щодня дорогою до університету він разом зі своєю приятелькою француженкою переходив дуже людну вулицю. На розі цієї вулиці сиділа вже старша жінка і просила милостиню у перехожих – завжди на тому самому...
- Спів про рідну землю (за поезією М. Рильського) МАКСИМ РИЛЬСЬКИЙ МАКСИМ РИЛЬСЬКИЙ Спів про рідну землю (за поезією М. Рильського) Поезії видатного українського поета Максима Тадейовича Рильського захоплюють своєю витонченістю та глибиною образів. Найголовніше місце в його багатогранній творчості посідає тема людини і природи. Гармонійне існування ліричного героя залежить від його єднання з красою, що оточує його, віднайдення її в...
- ПРО КОНИКА ТА ЦВІРКУНА – ДЖОН КІТС – ОСКАР УАЙЛЬД РОЗДІЛ ІІ ПРИРОДА І ЛЮДИНА ДЖОН КІТС ПРО КОНИКА ТА ЦВІРКУНА Історія написання Джон Кітс був закоханий у природу, яка постає в його віршах у різних проявах. Картини природи у творах поета зображені спокійними й прекрасними, сповнені різних звуків і барв. Вірш був створений у 1817 р. в результаті творчого...
- Переказ – ЗАМОК Батько й мати Юліанові мешкали в замку, що стояв на згір’ї серед лісу. На кожному з чотирьох ріжків будинку була гостроверха башта з дахом, вибитим олов’яною бляхою, а підвалини мурів стояли на важких могутніх скелях, які круто спускались в глибину лісу. Брукований двір був виметений так чисто, мов підлога у...
- Переказ – ОДЕСЬКИЙ ЗАМОК Понад шість століть пройшло з того часу, коли виник на високому пагорбі в Олеську замок. Сталося це у важкий період розпаду Київської Русі на окремі удільні князівства і захоплення її території зовнішніми ворогами. Перша письмова згадка про Олеський замок датується 1327 ро ком. Ця дата дозволяє допустити, що замок побудував...
- Скорочено “Свіччине весілля” Кочерги П’єса змальовує події 1506 року в Києві. Місто пригноблене владою литовських феодалів. Ремісничі цехи позбавлені елементарних прав, умов для людського існування. Вони тільки важко працюють. Міщанам заборонено навіть уночі світити у своїх будинках світло. Горить воно тільки у княжому палаці. А звичайну людину штрафують за запалення світла. Дівчина Меланка зважується...
- Переказ – ПІДГОРЕЦЬКИЙ ЗАМОК Зараз Підгорецький замок знаходиться в далеко не кращому стані. Для відвідувачів він закритий – реконструкція. За словами місцевих жителів, реконструкція триває вже дуже довго, Але замок все руйнується і руйнується. Ніби то і гроші держава виділила, але до замку вони ніяк не можуть дійти. Деякі із замкових споруд знаходяться в...
- “Забутий замок” – роман із серії “Фэнтези” “Забутий замок” – роман, що вийшов у серії “Магія, фэнтези” видавництва “Альфа-книга”. Так-Так, одна з тих книжок у квітчастих обкладинках, якими щільно заставлені полки в книжкових маркетах. У більшості читачів напевно виробився імунітет, що не дозволяє підходити до їм на відстань менш двох метрів. Однак мені, як шаленому експериментаторові, одного...
- Переказ – ЗАМОК І ГОЛЛАНДСЬКА СИСТЕМА ФОРТИФІКАЦІЙ Замок в Золочеві був зведений на кошти Якуба Собеського. Його будівництво завершили в 1634 році. Однією з нових технологій стала система будівництва оборонних споруд, що отримала у нас назву голландської. Особливість голландської системи полягала в тому, що основою зміцнення був величезний земляний вал, який із зовнішнього боку зміцнювався кам’яними брилами...
- Глібов Леонід Іванович Вовк та Зозуля Надумавсь Вовк, що жить йому погано: Не з’їсть, не засне до пуття, Що вік його минає марно, Що треба кращого шукать собі життя… Сидить він раз під дубом та й куняє, Ніхто його не розважає,- Аж чує – на вербі, Між листям десь, Зозуля закувала: – Ку-ку! Добривечір тобі! А...
- Лист до Юрка (за оповіданням Е. Гуцала “Сім’я дикої качки”) О. СТОРОЖЕНКО, Б. ЛЕПКИЙ, Л. КОСТЕНКО, Б. ХАРЧУК, Е. ГУЦАЛО, Л. ПОНОМАРЕНКО – ТИ ЗНАЄШ, ЩО ТИ ЛЮДИНА?” “ТИ ЗНАЄШ, ЩО ТИ ЛЮДИНА?” О. СТОРОЖЕНКО, Б. ЛЕПКИЙ, Л. КОСТЕНКО, Б. ХАРЧУК, Е. ГУЦАЛО, Л. ПОНОМАРЕНКО Лист до Юрка (за оповіданням Е. Гуцала “Сім’я дикої качки”) Доброго дня, Юрко! Прочитав оповідання Євгена Гуцала “Сім’я дикої качки” і вирішив тобі написати. Знаю, що пишуть завжди позитивним головним героям. Чесно кажучи,...
- Раковецький Замок Руїни замку містяться на південній околиці села, у надзвичайно мальовничій місцевості. Це – мисоподібна тераса крутосхилу, що переходить у стрімкий правий берег Дністра. Звідси відкривається велична панорама річки, що широкою підковою охоплює село з околицями. Від колись щільно забудованого, хоч і невеликого замку, нині збереглося небагато: північно-західна вежа та фрагмент...
- Крат Анатолій Владімір Набоков – Дідусь (переклад з російської) ВЛАДІМІР НАБОКОВ Д І Д У С Ь Драма в одну дію Дія відбувається в 1816 році у Франції, в будинку заможної селянської родини. Простора кімната, вікнами у сад. Навскісний дощ. Входять господарі і незнайомець. Жінка…Будь ласка. Ось тут наша вітальня… Чоловік А ми зараз вам вина дамо. (До дочки)....
- Вінграновський Микола Степанович “Не чіпай наші сиві минулі тривоги…” Не чіпай наші сиві минулі тривоги! Ми далеко тепер від інтриг і халеп! Мені сяють – твій ніс, твої плечі і ноги, І ворушиться вгрітий мозолистий степ. Пахне звечора небо осінніми птицями, І повітря стоїть, як зелена ропа. Пахне степ чумаками, волами, мазницями, І вони вже самі виростають в степах!...
- Аналіз повісті Старицького “Оборона Буші” “Оборона Буші” – перша повість Михайла Старицького, яка з’явилася у вдалий час підйому української літератури. Твір побудовано на реальних подіях. В кінці XVII століття на Поділлі задля затримання ворога тривала оборона міста-фортеці Буші. Мешканці містечка мужньо відбивали штурм польської армії, адже розуміли, що своїми діями вони дають час війську Хмельницького...
- Народна творчість Казки народів світу: Казки народів Європи II Народна Творчість (зарубіжна) Казки народів світу Казки народів Європи II НА СХІД ВІД СОНЦЯ Й НА ЗАХІД ВІД МІСЯЦЯ Норвезька народна казка Був собі колись бідний селянин, і мав він повну хату дітей. Та не мав їх чим годувати і в що одягати. Всі його діти вдалися гожі, як рожі,...
- Діалог на тему “Музика” – Добридень, Богдане! – Привіт, Оленко! – Богдане, ти просто сяєш! В тебе добрі новини? – Бачиш, диск додому несу? – Так. І чому ти так радієш? – Це не простий диск. На ньому автограф мого улюбленого ді-джея. І запис теж ексклюзивний, такого в Інтернеті не знайдеш. – А як...
- Загул Дмитро Юрійович Майбутнє Тобі, надіє трудящого люду, До ніг падуть турботні наші будні; І з голоду, з безладдя, з цього бруду – Простуєм шлях у мрійливе майбутнє. Бо ця доба, що з нами настає, Цей рік і місяць, день і ця година – Співають нам про владарство твоє, Що тільки ти – надія...
- Короленко Володимир Діти підземелля (скорочено) Мати маленького розповідача Василя померла, коли йому було шість років. Батько сумував, не звертав уваги на сина. Із зовсім малою сестрою Сонею ще бавився, бо вона була схожа на матір. А син гуляв сам по собі. У невеличкому місті текла річка, на річці був острів, а на острові – старий...
- Забіла Віктор Миколайович “Сидів я над річкою…” Сидів я над річкою Да й дивився в воду; Чому радощей ніколи Я не бачив зроду? Думав, гадав: за що б долі Так мене карати? Чи я хотів кого вбити, Або що б одняти Худобу в кого чужую Або що б украсти? Мабуть, прийдеться нещасним Мені вже й пропасти. Хвиля...