Нові засоби зображення внутрішнього світу людини у модерністській прозі XX сторіччя
Модернізм – це узагальнене найменування цілого ряду нереалістичних конструктивних літературно-мистецьких стилів, що склалися на початку XX сторіччя. Свою назву ця літературна течія дістала від французького слова moderne, що в перекладі означає новітній, сучасний. Ця назва ніби підкреслює розрив із мистецькими традиціями XIX сторіччя. Визначальна його прикмета – орієнтація на красу, прекрасне як фундаментальну категорію, основу мистецтва, зокрема, літератури, але цим особливості модернізму не вичерпуються.
Бурхливий початок XX сторіччя
Різноманітність вихідних концепцій світосприйняття, до речі, багато в чому зумовила й саму різноманітність зовні ніби взаємовиключних напрямів і літературних маніфестів: від сюрреалізму до дадаїзму, від символізму до футуризму тощо. Але й уславлення мистецтва як різновиду таємного містичного знання, що протиставляється абсурдності світу, і питання про місце особистості з її індивідуальною свідомістю у Космосі, схильність до створення власних з нових міфів дозволяють розглядати модернізм усе-таки як єдину літературну течію.
Улюблений персонаж модерністів-прозаїків – “маленька людина”, найчастіше образ середнього службовця (типовими є маклер Блум в “Уліссі” Джойса або грегор у “Перевтіленні” Кафки), бо це той, хто страждає, незахищена особистість, іграшка вищих сил.
“Абсурд – це метафізичний стан людини у світі” – пише А. Камю у “Міфі про Сізіфа”. Інший його вислів (джерело те саме): “Жити у повному усвідомленні безцільності життя – ось жахлива доля людини і водночас підстава її величі”. Ці слова могли б стати епіграфом майже до будь-якого твору модерністів-прозаїків. їхні герої існують у світі, де “нема вказівок ні на землі, ні на небі” (Сартр), там, де людина створює особисті моральні норми, здійснюючи акт вільного вибору. Життєвий шлях персонажів – ряд ситуацій, особиста поведінка – ряд актів згаданого вище вибору, причому справжній вибір реалізовується у “прикордонних”, часто нереальних ситуаціях.
Герої модерністів живуть ніби поза реальним часом; суспільство, влада чи держава для них – якісь ворожі феномени ірраціональної, якщо не відверто містичної природи. Камю ставить знак рівності, наприклад, між життям і чумою. Узагалі в зображенні модерністів-прозаїків, зло зазвичай оточує героїв з усіх боків, воно завжди готове зустріти людину в найнесподіванішу для неї мить.
Усе, що відбувається з героями творів модерністів, відбувається завжди й ніколи, скрізь і ніде. Але попри зовнішню ірреальність сюжетів і обставин, що зображуються, через достовірність подробиць створюється відчуття дійсності чи навіть буденності цих міфічних ситуацій, схожих на ту, у якій, “прокинувшись якось вранці після неспокійного сну, грегор Замза побачив, що він у власному ліжку перетворився на жахливу і потворну комаху”.
Більшість модерністів проголошувало принциповий “антипсихологізм”, бо, на їх думку, традиційні методи ніби роблять людину об’єктом дослідження, але окремі моменти психології героїв у багатьох творах розкриваються часом чи не глибше, ніж у письменників, що підходили до вивчення таємниць людської душі з раціональних позицій. Мабуть, головною причиною цього є співчуття до “людини без властивостей”, автори часто переживають самотність цих героїв перед ворожим світом, як свою власну. Відмова від позиції “всезнання” дозволяє письменникам ніби наблизитись впритул до зображуваних героїв, інколи – до ототожнювання себе з ними.
Окремої уваги заслуговує відкриття такого нового прийому подання внутрішнього монологу як “потік свідомості”, у якому змішані й відчуття героя, і те, що він бачить, й думки з асоціаціями, викликаними о, образами, що виникають, разом із самим процесом їх виникнення, ніби у “невідредагованому” вигляді.
Це теж інший, новий засіб проникнення у внутрішній світ людини, так само, як залучення метафоричного або фантастичного у зображення буденності дозволяє зробити якісно інші узагальнення.
Саме якісно інші – не кращі й не гірші від тих, що використовують традиційні літературні течії – прийоми та підходи й дозволяють бачити в модернізмі окреме явище в мистецтві XX сторіччя, течію, що відкрила свій особливий ракурс погляду на індивідуальність людини і в цілому на навколишній світ.
![1 Star 1 Star](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![2 Stars 2 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_on.gif)
![3 Stars 3 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_half.gif)
![4 Stars 4 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_off.gif)
![5 Stars 5 Stars](https://fable.in.ua/wp-content/plugins/wp-postratings/images/stars_crystal/rating_off.gif)
Схожі твори:
- Нові засоби зображення внутрішнього світу людини у модерністській прозі XX століття Модернізм – це узагальнене найменування цілого ряду нереалістичних конструктивних літературно-мистецьких стилів, що склалися на початку XX століття. Свою назву ця літературна течія дістала від французького слова тосіегпе, що в перекладі означає новітній, сучасний. Ця назва ніби підкреслює розрив із мистецькими традиціями XІX століття. Визначальна його прикмета – орієнтація на красу,...
- Нові засоби зображення внутрішнього світу людини у модерністській прозі XX століття (за романом А. Камю “Чума”) У кінці XІX – на початку XX ст. в мистецтві відбувається глобальний переворот, пов’язаний із пошуком нових форм зображення людини і світу. Спираючись на досягнення психологічної прози XІX століття, письменники все більше заглиблюються у внутрішній світ людини. Особливе місце в літературі XX століття займає показ психології героїв, спроба зобразити складність...
- Особливості зображення внутрішнього світу людини в повісті М. Пруста “Кохання Сванна” У літературі XX ст. одним з найвидатніших письменників-модерністів вважається Марсель Пруст. Найбільш відомим твором французького дослідника людської душі й почуттів став роман “У пошуках утраченого часу”. Автор створює епопею внутрішнього світу людини, свідомість якої складається з душевних рухів та особистих вражень. Увага письменника зосереджується не на відображенні реальних подій, а...
- Особливості зображення внутрішнього світу людини в повісті Марселя Пруста “Кохання Сванна” У літературі XX ст. одним з найвидатніших письменників-модерністів вважається Марсель Пруст. Найбільш відомим твором французького дослідника людської душі й почуттів став роман “У пошуках утраченого часу”. Автор створює епопею внутрішнього світу людини, свідомість якої складається з душевних рухів та особистих вражень. Увага письменника зосереджується не на відображенні реальних подій, а...
- Розкажіть про відображення внутрішнього світу і почуттів людини в поезії Омара Хайяма (на прикладі вивчених творів) Омар Хайям – середньовічний перський поет, математик та астроном. Він є автором віршів філософського змісту, об`єднаних у збірку “Рубайят”. За формою це чотиривірші, в яких три або чотири рядки римуються між собою та розмежовуються паузами – називаються вони рубаї. Від цього слова походить і назва збірки. Зміст рубаї Омара Хайяма,...
- Засобу художнього зображення внутрішнього миру людини в романі Ф. М. Достоєвського “Злочин і покарання” (Особливості психологізму) Філософський^-філософський-соціально-філософський роман “Злочин і покарання” був написаний в 1866 році. Достоєвський відтворює картину життя в Росії середини XIX століття, коли країна переживала потужні соціальні зрушення й моральні потрясіння. Він створює книгу про мешканців темних кутів Петербурга, що розорилися дворянах і новій буржуазії. Зміст роману був продиктований самою дійсністю; у ньому...
- Розвиток соціальної та соціально-психологічної прози, нові теми й мотиви в прозі, ідеологічні тенденції в поезії й прозі – часть 1 У середині ХІХ ст. в українській літературі значно розширюється система головних літературних жанрів. Особливою різноманітністю жанрових форм позначалася поезія – від ліричного вірша до різнотипних (соціально-побутової, історичної, суспільно-політичної) епічних форм, від елегійної поезії до гумористичних “співомовок”, байок, сатиричних віршів. При цьому не тільки відбувався розвиток уже наявних жанрів, а й...
- Толстой – майстер зображення внутрішнього стану Кожна епоха по-своєму представляє ідеал людини. На нього впливають різні чинники, здебільшого соціальні. І найвидатниші постаті намагаються вдихнути життя в ідеал своєї епохи. Так, Лев Миколайович Толстой, хоча і вірш; у людську простоту і правду, зображував велику людську єдність і людину на фоні цієї єдності. Проте ця людина була представником...
- Майстерне зображення внутрішнього стану героїв у романах Л. М. Толстого Кожна епоха по-своєму представляє ідеал людини. На нього впливають різні чинники, здебільшого соціальні. І найвидатніші постаті намагаються вдихнути життя в ідеал своєї епохи. Так, Лев Миколайович Толстой, хоча і вірив у людську простоту і правду, зображував велику людську єдність і людину на фоні цієї єдності. Проте ця людина була представником...
- Л. Толстой – майстер зображення внутрішнього стану героїв Що в світі є прекрасніше за людину? Адже вона – найдосконаліше творіння цього світу. Можливо, тому саме людина є об’єктом дослідження інших людей. Кожна епоха по-своєму представляє ідеал людини. На творення цього ідеалу впливають різні фактори, більшою мірою соціальні. І найвидатніші постаті світу людського намагаються вдихнути життя в ідеал своєї...
- Лев Толстой майстер зображення внутрішнього стану героїв Що у світі є прекрасніше за людину? Адже вона найдосконаліше творіння цього світу. Можливо, саме тому людина є об’єктом дослідження інших людей. Кожна епоха по-своєму уявляє ідеал людини. На творення цього ідеалу впливають різні фактори, більшою мірою соціальні. І найвидатніші постаті світу людського намагаються вдихнути життя в ідеал своєї епохи....
- Відображення в зовнішності поміщиків їх внутрішнього світу (за поемою М. Гоголя “Мертві душі”) Як цікаво читати людські обличчя! Вони немов вікна будинків, заглянувши в які, можна побачити чиєсь сховане від сторонніх очей внутрішнє життя. Життя людини обов’язково залишає свій слід насамперед на обличчі. Тому таке важливе й у живописі, й у літературі мистецтво портрета. Ним чудово володів М. Гоголь – автор “Мертвих душ”....
- Гармонія внутрішнього світу, душевна чистота Тетяни. Пушкінське переосмислення типу романтика в образі Ленського Урок зарубіжної літератури 9 клас УРОК № 52 Тема. Гармонія внутрішнього світу, душевна чистота Тетяни. Пушкінське переосмислення типу романтика в образі Ленського. Мета: Навчати давати характеристику герою художнього твору, щоб використовувати набуті вміння в реальному житті; формувати навички вдумливого читання художнього тексту; сприяти формуванню толерантного ставлення до оточуючих та власної...
- Глибина і витонченість зображення внутрішнього життя Сванна (за повістю М. Пруста “Кохання Сванна”) Головною справою життя французького письменника-модерніста М. Пруч (1871 – 1922) був семитомний роман-епопея “У пошуках втраченого часу”. Сюжет твору – безперервний стихійний, який проходить крізь свідомість Марселя – героя-оповідача. Особливе місце в структурі багатотомного роману Пруста посідає повість ” Кохання Сванна”. Це передісторія основного сюжету, життя Марселя, і водночас ніби...
- Розкриття внутрішнього стану людини в новелі “INTERMEZZO” М. Коцюбинського Сучасники довго не визнавали імпресіоністичної манери письма. Але це неприйняття йшло не від некультурності та невігластва, а від свідомої прихильності до протилежної системи цінностей і смаків. Неуважність до традиційного сюжету, піднесення ролі окремої художньої деталі, яскрава колористика, значний психологізм – це дивувало і водночас захоплювало в новому напрямку мистецтва. Видатним...
- Розкриття внутрішнього стану людини в новелі “Іntermezzo’ М. Коцюбинського Сучасники довго не визнавали імпресіоністичної манери письма. Але це неприйняття йшло невід некультурності та невігластва, а від свідомої прихильності до протилежної системи цінностей і смаків. Неуважність до традиційного сюжету, піднесення ролі окремої художньої деталі, яскрава колористика, значний психологізм – це дивувало і водночас захоплювало в новому напрямку мистецтва. Видатним засновником...
- Засоби сатиричного зображення дійсності в повісті “Конотопська відьма” “Конотопська відьма” – найбільша гумористична повість Г. Квітки-Основ’яненка. Ця повість, у якій автор сміявся, щоправда, не злостиво, з людських хиб. У цьому творі присутня майстерна сатира на життя і побут козацької старшини XVIII століття. Справді, скільки гумору вкладено в образ сотника Забрьохи, який навіть не міг своєї сотні перелічити, бо...
- Засоби розкриття внутріш нього світу Наталки (“Наталка Полтавка” Котляревського) Якою була Наталка, ця проста дівчина з Полтавщини? Ось що вона каже про себе словами пісні: Не багата я і проста, но чесного роду, Не стижуся прясти, шити і носити воду. Важливою рисою Наталки є працьовитість. Ніде ми не побачио її без діла, неробою. Підкреслюючи цю рису Наталки, автор використовує...
- Імпресіоністичні засоби зображення дійсності в новелі Миколи Хвильового “Кіт у чоботях” Хвильовий після В. Стефаника і М. Коцюбинського створив в українському письменстві свій стиль, своєрідний різновид лірико-романтичної, імпресіоністичної новели. Одна з новел письменника, “Кіт у чоботях”, хоч і має у своїй основі реалістичний фундамент – складні роки громадянської війни, містить потужний лірико-імпресіоністичний струмінь. У цій новелі реалістичні події подані немов крізь...
- Iмпресiонiстичнi засоби зображення дiйсностi в новелi Миколи Хвильового “Кiт у чоботях” Хвильовий пiсля В. Стефаника i М. Коцюбинського створив в українському письменствi свiй стиль, своєрiдний рiзновид лiрико-романтичної, iмпресiонiстичної новели. Одна з новел письменника “Кiт у чоботях”, хоч i має у своїй основi реалiстичний фундамент – складнi роки громадянської вiйни, мiстить потужний лiрико-iмпресiонiстичний струмiнь. У цiй новелi реалiстичнi подiї поданi немов крiзь...